PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
POZNALI
JSME SE
TI DVA
POZNALI MNOHO LIDÍ
STRÁVILI SPOLU SPOUSTU ČASU
A PŘEČETLI MNOHO KNIH
PROCHÁZELI SE, CESTOVALI, ČETLI
LÁSKA, ČAS, PŘÁTELSTVÍ, KOMUNIKACE
ZNOVU OTEVÍRÁM KNIHU O TOBĚ
Neodcházíš už?
DÍL 7
Jsem před nakladatelstvím.
Nechceš zajít na večeři?
Zatím jsme se potkávali náhodou,
ale tentokrát už to náhoda není.
Zvu tě na rande.
Vážně je čas jít domů.
Počkáš deset minut?
Sbalím se a přijdu.
Jasně, za chvilku ahoj.
NAKLADATELSTVÍ GYEOROO ZALOŽENO 2009
ŠEDÝ SVĚT PARK JEONG-SIK
No teda.
Zase jsi byl nad věcí, viď?
- Tak jo... - Já taky padám.
Nashle zítra.
- Hezký večer. - Ahoj.
Nechceš zajít na večeři?
JI-HONG
Kdo se mnou půjde pařit?
Dan-i, nechcete jít se mnou dneska do klubu?
Promiňte, už něco mám.
Omlouvám se.
Hae-rin, pojďme večer do klubu.
Omlouvám se. Mámě dnes není dobře.
- Pojďme do klubu, pane Cha. - Ještě mám práci.
Já mám hromadu času.
Měl bych tu zůstat a ještě něco udělat, když mám tolik času.
Tak já letím.
Dan-i.
Pardon. Já zapomněla.
Dan-i.
Song-i dodala tu objednávku.
Opravte ty červené pasáže.
Nevolal vám někdo? Udělám to, jestli někdo čeká...
Dobře.
Prozatím jsem volná.
Máma je v šoku.
Poprvé jsem jí řekla, že někoho miluju.
Má strach. Přestala mi organizovat rande.
Ale to vydrží jen měsíc.
Takže někam zajdeme na večeři?
Mám schůzku s kámoškama.
Jdem se pobavit do jednoho prima lokálu.
Tak ahoj.
No tak ty nudle zbaštím sám.
Tak já jdu, pane Cha.
Vteřinku.
To byl Ji Seo-jun? Přišlo mi, že je to on.
Ano, zve mě na večeři.
Tys to poznal, a přesto jsi mi zadal práci?
Najez se někde, doma nic není.
Tohle mi vezmi domů.
Běžím.
NAKLADATELSTVÍ GYEOROO
Dneska je pěkná zima.
Fakt?
Venku je chladno.
Díky.
NAKLADATELSTVÍ GYEOROO ZALOŽENO 2009
- Promiň, že jsem tě nechala čekat. - V pořádku.
Nebuď tam dlouho.
Můžeme jít?
Ano.
Určitě je ti zima.
Ne, to je dobrý.
Nemáš hlad?
- Umírám hlady. - Fakt?
Tak se někde nadlábnem.
Vážně bych si měl otevřít nudlobar.
To je až škoda jíst.
- Kdo tam? - Jsem z realitky.
Z realitky?
Pardon, ale já nic neprodávám. O co jde?
Co se tady děje?
- Vyzujte se, prosím. - Uklidni se, probůh.
Zujte se. Co to znamená?
Pardon, ale co to...
Vám ten byt patří?
Pronajímám si ho za 500 000 měsíčně.
On vám nepatří? Jste tu jen v pronájmu?
Nevím, co vám řekla majitelka,
ale nikam se nestěhuju.
Pořád mi běží smlouva o pronájmu.
Jste Park Hoon z nakladatelství Gyeoroo, že?
Já jsem matka Ji-yul.
Matka Ji-yul... Aha.
A fakt myslíte, že mi sem můžete vtrhnout s tímhle habánem
jen proto, že jste její matka?
Zajímavé.
Většina chlapů se zděsí, když jim řeknu, kdo jsem.
- Máte sourozence? - Tři sestry.
Tři sestry...
- Co dělají rodiče? - Zrovna večeří.
Ptám se, čím se živí.
Táta je zástupcem ředitele základní školy
a máma je v domácnosti.
A vy máte s Ji-yul vztah?
Ano, máme se rádi.
Jestli vám jde o peníze mé rodiny...
O „peníze vaší rodiny“?
O takové věci se nestarám.
Záleží mi jen na Oh Ji-yul.
Miluji ji jen kvůli tomu, jaká je, matko!
Proč mi, probůh, říkáte „matko“?
Ihned se s Ji-yul rozejděte!
Takhle jste od ní zřejmě odpuzovala všechny muže,
kteří s ní chodili,
jenže já jsem jiný.
Jestli se budete chovat takhle,
vezmu Ji-yul
a normálně s ní uteču!
- Probůh! - A jestli se to stane,
tak už Ji-yul nikdy neuvidíte.
Do konce života, do nejdelší smrti.
Takže...
nechte nás, ať se milujeme, prosím.
Prosím...
Božínku.
A laskavě se zujte.
Ksakru.
DAN-I
Cha Eun-ho, tohle není správné.
Nevolej jí.
Dan-i je teď s Ji Seo-junem.
Chápu, že tě to štve,
ale chováš se jako zoufalec.
Ani zprávu jí nepiš. Co bys jí asi tak napsal?
Chci se jen zeptat, kdy bude doma.
Nedělej to. Vyzní to trapně.
To, cos provedl v kanceláři, bylo trapné dost.
Víš vůbec, co mi Ji Seo-jun řekl?
Že k Dan-i něco cítí.
Jistě.
I mně, vysoce inteligentnímu, citlivému a racionálnímu člověku,
to přijde jako
kritická situace.
Víš ty vůbec, jak se teď cítím?
Chci prohledat celý Soul a přivést Dan-i zpátky!
Jistě, vím, jak se cítíš.
Ale v podobných situacích se nesmíš chovat jako průměrný břídil.
To by nebylo dobré.
Tak co mám dělat?
Přemýšlejme.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Dobrý večer.
Tohle knihkupectví mám rád.
Knihy osobně vybírá přímo majitel,
takže všechno, co si tu vybereš, bude skvělé.
Taky mám ráda nezávislá knihkupectví.
Ta velká
jsou jako obchodní domy, kde knihy jen vystavují,
kdežto tady majitelé představují knihy čtenářům.
Je fajn si je prohlížet.
SAMOMLUVA, KTEROU BYS MĚLA SLYŠET
EUN-HO
Dan-i, asi se porouchal rýžovar.
- Co? - Nevíš, kde jsou ubrousky?
Tys nezaplatila účet za elektřinu?
- Přišla nám upomínka. - Cože?
Dan-i, vodní filtr je taky porouchaný. Nejde z něj voda.
Dan-i, já mám hlad.
- Tak pojďme na tu večeři. - Fajn.
KNIHKUPECTVÍ MĚSÍČNÍ SVIT
- Je to bezvadné. - Jo?
Byl jsem tu s mámou.
Jsme s mámou sami,
takže vždy najdu dobrý lokál a vezmu ji tam.
Musí být fajn mít takového syna.
Vždycky jsem takový nebyl.
Ale když jsem byl na střední, máma onemocněla.
Od té doby jsem jako syn pozornější.
Jo aha...
Dárek.
Díky.
SAMOMLUVA, KTEROU BYS MĚLA SLYŠET
2019, MĚSÍČNÍ SVIT.
Šel jsem za Dan-i do práce a zavolal jsem jí.
Pak jsme šli do tohoto knihkupectví a za chvíli si dáme večeři.
Snad se jí ta restaurace zalíbí.
- Napiš, co si o tom jídle myslíš. - Tak jo.
Ale...
opravdovým dárkem je...
Prosím.
- Tys ho dokončil? - Ano.
Líbí se ti?
Strašně moc.
To se mi ulevilo.
Úžasné dílo.
- Zkus to taky. - Díky.
Seo-june.
Myslím,
že bych ti to měla říct.
Co přesně?
Jsme jen kamarádi, kteří bydlí ve stejné čtvrti, viď?
Ale pořád musím myslet na tvoje slova. Že je to rande.
Myslím, že to rande je.
Nebo se ti nelíbím?
Ne, o to nejde.
Až mě poznáš blíž,
možná o mě ztratíš zájem.
Teď mluvím o věcech,
jako je můj věk nebo moje minulost.
No, nejspíš jsi o rok nebo o dva starší než já.
Ale i kdybys byla ještě starší, je to fuk.
A co tvoje minulost? Bylas ve vězení?
Ne, to ne.
Ale leckdo si myslí,
že tohle je ještě horší.
Co?
Jsem rozvedená.
Ten staromódní kretén.
Ty už jsi zpátky?
Být rozvedená snad už dneska není tělesná vada.
Lidi se prostě rozvádějí.
Co se děje? Stalo se něco?
Řekla jsem Seo-junovi,
že jsem rozvedená.
No a?
No právě. Tobě to nevadí, viď?
Jenže on byl jako...
Jak reagoval?
Proč jsem ho upustil
zrovna v tuhle chvíli?
Jsem rozvedená.
Přinesu vám nový.
To jste hodný, díky.
Dan-i, nevykládej si to špatně.
Fakt ne.
Nejsem zaražený.
Je mi jedno, jestli jsi rozvedená. To je v pořádku.
Prostě mě poslední dobou bolí zápěstí.
Obě zápěstí?
Ano. Totiž,
nejdřív mě bolelo pravé,
ale když často pracuješ s myší...
Jak je to? Jak se tomu říká?
Syndrom karpálního tunelu.
Jo, z toho je ta bolest.
Ano.
No, a taky mám dceru.
Je jí 12.
Dan-i, on k ničemu není.
Jo?
To není všechno.
Proč jsem to udělal?
Zrovna v tu chvíli...
Je jí 12.
Omlouvám se.
Zjevně jsi dost překvapený.
Ne.
Vůbec nejsem překvapený. Co je na dítěti špatného?
Mně je to jedno.
Prostě jsem si tu vodu nalil do dýchací trubice.
Opravdu jsem v pohodě, Dan-i.
To je jen náhoda.
Fakt mám karpální tunel
a ta voda mi najednou vklouzla do...
A je mi 37.
Takže jsem asi starší o víc než „rok dva“.
Kolik je tobě?
Jsem o hodně starší, viď?
Je mi...
Je mi 29.
Dej si ještě vodu.
Geum-bi.
Měl bych umřít, viď?
Trapák. Vždyť je to směšné.
A dál? Co se stalo pak?
Co asi? Vzali jsme si domů taxík.
On tě nedoprovodil?
Nabízel se, ale já mu řekla, že to není nutné.
Fajn. Už s ním nikdy nikam nechoď.
Nejspíš mi už stejně nezavolá, viď?
Proč? Tebe to mrzí?
Tak jsi mu to neměla říkat.
Mohla jsi s ním chodit dál.
Musela jsem mu to říct.
Zdálo se, že ke mně něco cítí.
Co záleží na jeho citech? Hlavní je, co cítíš ty.
Tvrdilas, že je to jen kamarád ze sousedství.
Ne.
Taky jsem byla trochu...
No...
Vzal mě do knihkupectví a do prima restaurace.
Vždycky mi s ním bylo fajn.
Máš na chlapy špatný vkus.
Máš pravdu. To mám.
Třeba takový Dong-min.
SAMOMLUVA, KTEROU BYS MĚLA SLYŠET
2019, MĚSÍČNÍ SVIT.
Musela jsem mu to říct.
Zdálo se, že ke mně něco cítí.
Takže rýžovar je rozbitý?
Ne, není.
Nakonec funguje.
A ty ubrousky?
Našel jsem je.
A ten účet za elektřinu nám poslali omylem.
- Jedl jsi něco? - Ne, mám hlad.
- Co třeba nudle? - Jasně.
Dan-i.
Netrap se tím, co se stalo se Seo-junem.
Už je po všem. Zvládnu to.
Navíc ho chápu.
Jen si to zkus představit.
Řekněme, že tě přitahuje nějaká žena.
Jenže je o osm let starší, rozvedená a s dítětem.
Tebe by to neodradilo?
Mě to neodradilo.
Tohle mě vůbec netrápilo.
Tys chodil...
i s rozvedenou?
Vzpamatuj se.
Co když se mi líbí dál?
Vzpamatuj se, povídám!
Právě se stalo, díky tobě.
Je tak zabedněná, že neví, co cítím.
Chceš ty nudle pikantní, nebo jemné?
Nebudu jíst.
Ten malej...
Má strašně složitý osobní život.
TÝDENNÍ SCHŮZE
Kang Yeon-ju dokončila první koncept své prózy.
Strávila na ní hodně času a odvedla dobrou práci.
Takže do příštího týdne snad budeme mít finální verzi.
Do vydání máme ještě čas.
Nemůžeme termín vydání posunout?
Schválně jsme dali paní Kang hodně času.
Posun není nutný. Ať má čas si všechno zkontrolovat.
Podle mě je posun termínu dobrý nápad, pokud to půjde.
Jaro je za dveřmi.
Bude se dobře prodávat.
V tuhle roční dobu jdou sentimentální věci na dračku.
Jen co zavane jarní vánek.
„Jaro.
Jaro mi kolotá v žilách jako voda v potoce.
Skála.
Na kopci u potoka
rostou zlatice, azalky
a řepka.
Přečkal jsem tři zimní měsíce
a konečně začínám rašit jako tráva.
Veselý skřivane...
- Vylétni z brázdy k obloze...“ - Má recidivu.
- Jak to myslíte? - Pan Bong je vážně nemocný.
- „V blankytu...“ - Vždycky se mu to vrátí,
když už se na to skoro zapomene.
- „...tam ve výšinách.“ - Co je to za nemoc?
Zánět básnického střeva.
Nutí firmu prodělávat na poezii.
Tentokrát se to nestane.
Vezměte si to a nechte to kolovat.
ČISTÁ VODA
Tak to uzavřeme.
Takže...
Kdo potřebuje vodní filtr?
- Budu teď chvilku mimo. - Hej...
Já filtr potřebuju...
Paní Go, nepotřebujete...
Ale vy určitě vodní filtr máte.
Počkejte. Nepotřebujete vodní filtr?
My si vodu převařujeme.
To už dneska nikdo nedělá. Tak prostě řekněte, že nemáte zájem.
Nepotřebujete...
My už doma vodní filtr máme.
Můj exmanžel měl strašně rád všechny okolo.
Takže jsme koupili filtr od básníka Geum-seona,
toaletu od básníka Yun Seok-yeonga
a dokonce i masážní křeslo
od prozaika Yu Min-su.
To všechno už máme.
Hezký den.
Posuňme to datum vydání knihy paní Kang.
Slečno Song, prověřte to.
A vy zkontrolujte nastavení tisku.
- Dobře. - Dobře.
Hej, Eun-ho. Měli bychom vydat básnickou sbírku.
Znáte básníka Choi Hyeong-su, viďte?
Právě dopsal báseň o jaru.
A je fakt neskutečná.
Literárně hodnotná a velmi hluboká.
Co je? Co to má znamenat?
Hej, Eun-ho.
Nemáme dávat šanci autorům, kteří na tom nejsou dobře?
Všichni jsme na jedné lodi, tak proč jim nepomoct?
Co je na tom špatného?
No tak.
Propána.
Proč si nemůžete jeden koupit? Máte spoustu peněz.
Představte si, jak to teď musí být pro pana Parka těžké.
Té jeho poslední sbírky
se prodalo jen 240 výtisků.
Takže za ni dostal
pouhopouhých 240 000 wonů.
Kolik by asi vydělalo nakladatelství,
jestli on dostal 240 000 wonů?
Firma by prodělala.
Poezii vůbec nevydáváme.
Tak mu pomozte aspoň tím, že si koupíte filtr.
Ji-hongu.
Rozvedl jste se, a pořád to děláte?
Vážně se nad sebou musíte zamyslet.
Chápu, že chcete pomoci lidem, kteří na tom nejsou dobře.
Ale musíte být trochu rozumný.
Nejdřív byste měl myslet na lidi kolem sebe.
Kdykoliv si vezmete volno, jedete za bratrem do vězení
nebo vezete jeho děti do zábavního parku.
Jestli jste byl ženatý, měl jste nejdřív myslet na vlastní rodinu!
No teda...
Já vím. Nebyl jsem nejlepší manžel.
A s touhle poezií je to stejné.
Víte líp než kdokoliv jiný, že nakonec proděláme.
Ale při každé změně ročního období
začnete škemrat, ať vydáme sbírku básní.
Dospějte už trochu!
Dobrá, fajn.
Proč mi to sem dáváte?
Vážně, tohle už...
Neukončili jsme schůzi.
Aha, jasně.
To jsou prodejní čísla Posledního rohu.
Jsou dny, kdy se prodá jen deset kusů.
Od vydání uběhl měsíc,
takže už se to asi nezlepší.
Ale nechtěla jsem to tak snadno vzdát.
Takže mám jinou marketingovou strategii.
Podívejte se.
Pane Kime.
Ano?
Až dosud jsem mluvila jako manažerka marketingového týmu.
Teď budu mluvit jako vaše přítelkyně.
Dobře, povídejte.
Je Ji-hong snadný terč?
Přijde vám jako snadný terč,
protože je po našem rozvodu tak zdeptaný?
Způsobilo vám zmrazení manželových plateb
nějakou škodu?
Nemusíte si kupovat vodní filtr
ani vydávat sbírku poezie.
Ale co vám dává právo
říkat mu, ať dospěje?
Možná jsem se s Ji-hongem rozešla, protože mě
začal štvát a unavovat.
Ale vím, že je to pořád dobrý člověk.
Nerozvedli jsme se proto, že je zlý.
Jediným důvodem bylo,
že dělat mu manželku je vyčerpávající.
Ale to vám nedává právo.
Nedává vám to právo ho o našem rozvodu poučovat!
Promiňte, pane Kime.
Ne, to je v pořádku.
Vážně jste mámě řekl,
že se mnou utečete?
Ano. Skoulel jsem to dobře, že?
Máma z toho byla na větvi. Prý ještě nikoho takového nepotkala.
Přesně tak. Čeká vás něco úplně nového, Ji-yul.
Jsem jiný než všichni, se kterými jste zatím byla.
Vaše máma mi přišla vyhrožovat až domů,
ale já jsem neustoupil.
Jenže my spolu nechodíme.
Jistě. Klidně mě využívejte dál. Jak je libo.
Najděte díky mně svobodu.
Vaši mámu opravdu vyděsilo, že bych s vámi mohl pláchnout.
Určitě se vám nějakou dobu nebude plést do života.
Ano, máte pravdu.
A jestli zase začne,
stačí říct.
Jestli to znovu zkusí,
prostě se s vámi vypařím.
Teda, Hoone...
To byste pro mě udělal?
Díky!
Jejda, to je dobrý.
- Díky! - Nechte toho. Jsme v práci.
Fakt děkuju.
No jo...
- Nechme už toho. - Jo.
- Díky. - Není zač.
Ale že jste mě vylekala, když jste mě objala.
Dokonce třikrát.
Jste skvělý tanečník. Proč jste tak rozjařený?
Protože to skvěle chutná.
Dáte si?
OŘECHY PLUS
Paní Seo.
Dostala jsem nápad na blog
v powerpointovém formátu.
- Blog v powerpointu? - Tady je pár příkladů.
Tento způsob komunikace je dnes velmi populární.
Má výraznou obrazovou složku.
Možná by se to dalo využít k propagaci našich knih.
Je to taková obdoba náhledu.
Čtenář to může číst stránku po stránce,
takže to funguje i v jiných sociálních médiích.
To je dobrý nápad.
Můžeme si vybrat, jestli použijeme
fotku, nebo ilustraci. Podle žánru dané knihy.
Probudí to zvědavost.
Máte opravdu skvělé nápady, včetně toho pro pana Parka.
Děkuji.
Takže to budeme pravidelně vyvěšovat na našich stránkách?
Paní Seo.
Pane Cha.
Můžu zodpovídat za pravidelné aktualizace obsahu?
Zvládnete to? Váš tým má pořád spoustu práce.
Když dostanu příležitost, zvládnu to.
Jestli to zvládnete, tak proč ne?
Díky. Vynasnažím se.
Dan-i, když jsem vám to povolila, co kdybychom šly večer do klubu?
Do klubu?
Nevadí. Stejně nejste správně oblečená.
- Příště si vemte něco módního. - Dobře.
PAN BONG: 12.00 OBĚD S BÁSNÍKEM CHOI HYEONG-SU
On si nedá pokoj.
A to jsem k němu chtěl být kvůli Yeong-a vlídný.
Vy zvete Choi Hyeong-sua na oběd?
- Cože? Co se děje? - Proč ho zvete na oběd?
Stejně mu nic nevydáme.
Poezii možná ne, ale můžeme mu vydat prózu.
Ani nápad! Žádnou prózu mu nevydáme!
V tom časopisu nevydržel ani rok!
Protože to byl časopis o módě.
To je fuk. Pozvěte ho k nám do knihovny a promluvte si s ním tam.
To se má trmácet takovou dálku jen kvůli kávě?
Nejsme dobročinný spolek! Musíme taky vydělávat!
Pořád mluvíte jen o penězích, probůh!
Chcete nám tím připomínat, že jste tady prezident?
Přesně tak. Před každou výplatou
jsem nervózní právě proto, že jsem prezident.
Z čeho lidi zaplatím? Peníze nerostou na stromě!
Tak jsem to nemyslel.
Kdyby peníze rostly na stromech,
tak byste tuhle firmu nezakládal!
Vydali jsme pět bestsellerů.
Vážně je tak špatné
zaplatit z výdělku žvanec zbídačelým autorům?
Dobrá. Kupte jim obyčejné korejské jídlo. Nic dražšího.
Vyjádřil jsem se jasně? Nic víc.
Jae-mine.
Nepoužiju ji.
Firemní kartu nepoužiju.
Zaplatím to ze svého.
Koupím mu korejský steak.
Pane Bongu.
Nechápu, jak může dělat manažera.
Sám jste mě najal, moulo!
Myslíte si, že prezident sežral všechnu moudrost?
Proto vám lidi říkají obchoďák!
Copak nemůžeme být lidštější?
Přemýšlejte o tom! Co tady děláme?
Vyrábíme knihy!
Takže bychom neměli žít jako zvířata.
Cože? „Zvířata“?
To jsem snad špatně slyšel!
Promluvím s ním.
- Pane Bongu. - No to snad...
- Čeká nás dlouhá cesta! - Pane Bongu.
Mám strašný vztek.
Promiňte.
Neměl jsem ztropit scénu přede všemi zaměstnanci.
Jedete za panem Choiem, viďte?
Vezměte si moji kreditku.
Dobře.
Firemní kartu opravdu nechci používat.
Díky.
Měl byste s ním promluvit o té jeho próze.
Můžeme na ní pracovat spolu.
Jae-min řekl, že to nedovolí.
Přemluvím ho.
Zapojíme redakční tým.
Totiž...
My vážně nikdy...
nebudeme vydávat poezii?
Prostě to nenese zisk.
Snad by to šlo, kdybychom netratili.
Ten žánr navíc není naše specialita.
Celý obor skomírá.
„Nemáme dost peněz.“
„Tahle kniha se neprodává.“
„Nevypadá to, že se bude prodávat.“
Takhle poezie nakonec vyhyne.
Přestane na světě existovat.
Po schůzi za vámi přijedu.
Dlouho jsem s panem Choi nemluvil,
tak se spolu napijeme.
Jistě.
Díky za všechno.
Volané číslo je nedostupné.
Po zaznění signálu zanechte vzkaz.
Pane Choi, to jsem já. Proč se neozýváte?
Zapomněl jste na naše plány?
Tak za mnou přijeďte do toho grilbaru.
Ve vaší čtvrti, na křižovatce vedle trhu.
Přijďte tam. Zvu vás na korejský steak.
Zavolejte mi, až si tenhle vzkaz přehrajete.
Dvakrát steak, prosím.
- Ale počkám na kolegu. - Jistě.
- Dáte mi do té doby pivo? - Určitě.
Jae-mine, ty jeden...
Jsem rozvedená.
A taky mám dceru.
Je jí 12.
A je mi 37.
Takže jsem asi starší o víc než „rok dva“.
Je definitivní konec.
Byla to naše poslední chvíle.
DAN-I MOBILNÍ ČÍSLO
Co řeknu?
- Opatrovník paní Ji In-yeong? - To jsem já.
Blbeček.
VYPNOUT
I kdybys mi volal, nezvednu to.
Kčertu.
Volané číslo je...
On to fakt nebere?
Ježkovy voči.
Ach jo.
Pane Cha!
Tady jsem.
Tak co pan Choi?
Nevím. Neozývá se.
Čekal jsem na něj v restauraci.
Možná je doma.
Chtěl jsem mu to tam hodit.
Moment. To je pro něj?
- Koupil jsem to cestou. - Fajn. To je od vás milé.
Je doma?
Asi jste přišli za tím spisovatelem, co tady bydlí.
- Dobrý den. - Dobrý.
Měla jsem výčitky, protože celé dny píše doma.
Ale vidím, že má i přátele.
Dluží nájem za čtvrt roku,
ale nechci na něj naléhat.
Taky mu nesu kimči a rýži.
To je od vás hezké.
- Tak pojďme nahoru. - Jistě.
Pane Choi!
Hyeong-su!
Zdá se, že je pryč. Co kdybychom to tu nechali?
Je to vhodné?
Ale co to vepřové?
Je zima, nic se mu nestane.
Nemám otevřít?
Pane Choi.
Jste doma?
- Jdu dál! - Hyeong-su?
PREZIDENT KIM JAE-MIN
Ano, Ji-hongu.
Jae-mine.
Ji-hongu, ten výstup mě mrzí.
Napište to jídlo s panem Choi na firmu.
Mluvil jsem s Eun-ho a...
měl byste s ním probrat vydání té prózy.
Jae-mine.
Pan Choi...
Je mrtvý.
Ležel na podlaze a nedýchal.
Kdybych ho posledně aspoň trochu pohostil...
Cítím se strašně.
Proč jsem nepřišel dřív?
Proč psát dobré básně?
Stejně je nikdo nečte.
Moje básně jsou zdarma.
Je jich plný internet.
Nějací kreténi
dali na web celou moji sbírku.
Kdybych dostal 100 wonů
za báseň, byl bych v balíku.
Choi Hyeong-su.
Někdy
si uvědomoval, že píše básně, které nikoho nezajímají,
ale musel psát dál.
Básně mu denně klepaly na srdíčko
a on je musel svěřovat papíru.
Takový byl
a tak mohl žít.
Jenže takhle
ztratil svět báječného člověka.
Vítejte.
NEZAPOMENEME
Hyeong-su.
NAKLADATELSTVÍ GYEOROO ZALOŽENO 2009
- Paní Seo. - Ano?
Převedla jsem do powerpointu
pět nově vydaných knih.
Podívejte se, prosím.
- Jak je to dlouho? - Čtyři dny.
Zkoušela jste mu volat?
Ne.
To byste měla.
Kdo to udělá, když ne vy?
To se vám tedy povedlo.
Pár básníků nám poslalo svá díla, tak vyberte ta dobrá.
Očekávám zprávu.
Jak se taková zpráva píše?
Nebudu vás učit dělat vaši práci,
protože do ní nedáváte srdce.
Jak poznáte, jestli do něčeho dávám srdce,
když se teprve zaučuju?
Myslím, že v tom můžeme pokračovat.
Kdybyste se chtěla učit,
prostudovala byste si zprávy sepsané staršími kolegy
a neptala se mě!
Aha.
A kde ty zprávy najdu?
ZVYK UČENÍ SE
Jsou v knihovně. Pojďte za mnou.
DOPISY ČTENÁŘŮ
Je to jednoduché.
Jméno autora, krátký souhrn,
důvody, proč to nevydat,
a taky důvody, proč to vydat.
A pak jim napsat e-mail o nepřijetí díla.
Nic na tom není.
Ale těch děl byla spousta. Zvládnete je všechny projít?
Můžu vám pomoct.
Na to, že jste tu jen dočasně,
si toho nakládáte dost.
Všechno, co se naučím, se mi jednou bude hodit.
Přečtu tuhle půlku.
Zajímají mě díla začínajících autorů.
Fakt? To bych vám byla moc vděčná.
DOPISY ČTENÁŘŮ
Autorka Seo měla předevčírem odevzdat rukopis.
Už třikrát jsme jí posouvali termín.
Pořád nic neodevzdala a ani nám nevolala.
Takže se chci zeptat, jestli mám volat já jí.
Ne. Ještě počkej.
Víš, co napsala na Twitter?
Napsala tři slova.
„Já se...“
Pardon. „Já se nudím.“
Jak se může nudit? Proč teda nepíše?
Jak si může dovolit nudu?
Proč nedatluje jako blázen,
když jí předevčírem vypršel termín?
Doma je prostě nuda.
Zastáváš se jí jako autor autorky?
Jen vyjadřuje svoji úzkost.
Stěžovat si nemůže, protože reakce je pořád stejná.
Nikdo nás nenutil psát.
Vybrali jsme si to sami, tak si nemáme nač stěžovat.
Proto napsala, co napsala.
Vy spisovatelé jste tak otravní.
Vím to, protože taky píšu. Tak ji nech být.
Nesplnění termínu doléhá nejhůř na autora.
Pojď pak se mnou na večeři.
Nemůžu. Už mám něco v plánu.
Máš v plánu jít se mnou na večeři.
Zhypnotizovala jsem tě.
Říkám, že něco mám.
Máš večeři se mnou.
To je květinářství?
Ano, chci nějaké koupit.
Dorazím asi za půl hodiny. Bude už to připravené?
Ano, díky.
Pořad Všechny stránky knih uvádí Cha Eun-ho.
A hned na začátku
vám představím našeho speciálního hosta.
Jak jsem minulý týden předeslal, dnes zde máme
mistryni thrillerů, paní Yu Myeong-suk.
Dobrý večer, paní Yu.
Zdravím všechny posluchače.
Jsem Yu Myeong-suk.
Tak jste k nám konečně zavítala.
Dlouho jsme na vás čekali.
Děkuji za vřelé přivítání.
Svět se hodně změnil.
Kdysi stačilo, aby autoři psali doma knihy.
Dnes musíme objíždět autorská čtení a autogramiády.
Tak si pojďme promluvit o vaší knize.
Tak prosím.
To je moje objednávka.
Ne, ta je moje.
Kombinace jícnovek a eukalyptů.
Ano, tu jsem si objednala taky.
To je Ji Seo-jun!
To vy jste volal?
Už jsem se na to chystala.
Moment.
- Vezměte si tu moji. - Proč?
Počkám si.
Mám to u vás.
Nechci být dlužníkem někoho, koho neznám.
Třeba se ještě někdy potkáme.
Pak mi to můžete oplatit.
Děkuji.
- Děkuji vám. - Není zač.
Tady.
- Hezký den. - Děkuji.
Můžu tu objednávku zrušit?
Jdeme totiž za stejným člověkem, takže už poběžím.
Omlouvám se.
Paní Yu, přinesl jsem vám dárek.
Koupil jsem vám soupravu.
To přece nemuselo být.
Nebojte se je spotřebovat všechny.
Až dojdou, koupím vám další.
Děkuji.
Chutnalo vám posledně? Zdálo se mi, že ano.
Nechápu, jak si to pamatujete.
Menu B pro oba, prosím.
Ne, prostřete pro čtyři.
Přijde někdo další?
Uvidíte.
Tak béčko pro čtyři.
Co je? Proč mě sledujete?
Já že vás sleduju?
Máte mě za nějakého zvrhlíka?
Ne, to ne.
Ale ano. To jste ovšem na omylu.
Nemám vás za zvrhlíka.
Tohle jste vážně přehnal.
Mám to u vás dvakrát.
Směšné.
O co jí jde?
- Paní Yu. - Vítám vás.
- Daří se vám? - Ano, a vám?
Mně se daří dobře.
Takže to jste byla vy?
Řekla jsem vám, že dnes večeříme spolu.
A druhým hostem je kdo?
Jen pojďte, Seo-june.
Ráda vás vidím.
Cestou jsme se potkali v květinářství.
Gratuluji vám ke knize.
Tyhle květiny mám nejradši.
- Kde je ten rukopis? - Prosím?
- Můžu se podívat? - Ani nápad.
Huš. Mohl byste ho uhranout.
Pracujete pro konkurenci.
Paní Yu.
Zřejmě se mnou nechtějí spolupracovat. Ani mi nedají sáhnout.
Cože? Vy s námi budete spolupracovat?
- Tak to se můžete... - Ne.
Zřejmě se už všichni známe.
Takže diskuse bude snadná.
Chci, aby mi obálku navrhl Seo-jun.
Ještě nejsem rozhodnutý.
Až podle toho, jak se ke mně budou chovat.
Hýčkejte si ho.
Pro mou knihu je to ideální grafik.
Něco mi dlužíte. Měl byste mi to vrátit.
Tak půjdete k nám?
Taky ještě nejsem rozhodnutý.
Nejdřív si to musím přečíst.
- Opatrujte se. - Vy taky.
- Nashle. - Nashle.
- Jak se dostanete domů? - Bydlím kousek odtud. Půjdu pěšky.
Tak já jdu.
Přinesete zítra ten rukopis? Musí ho vidět pan Kim.
- Tak dobře dojděte. - Jasně.
Ještě se uvidíme.
Pojeďme spolu. Jsme sousedé.
Taky chci vidět Dan-i.
Proč? Myslel jsem, že už se neuvidíte.
Proč by ne? Mám pro ni i dárek.
Nechci, abyste se s ní vídal.
- To bylo příkré. - Vy jste taky příkrý.
Začal jste vy, takže i skončete.
Hej, přestaňte se scházet s Dan-i.
Řekl jsem ne.
Šokovalo vás, když jste se o Dan-i dozvěděl víc?
Co? Že jsem upustil příbor, zakuckal se a škytal?
To byla jen náhoda.
Tohle stačit nebude.
Vaše podvědomí se ozvalo hned třikrát.
Celým tělem odmítáte Dan-i přijmout.
Svezu se s vámi. Nebere mi telefon.
Nejspíš si vás zablokovala.
Zeptám se jí osobně.
Vím, že je vám 29.
- A co jako? - Jsem o tři roky starší než vy.
Na věku nesejde.
Budu chodit se ženou, ke které se vy chováte jako k sestře.
Když mi upadl ten nůž,
na její věk jsem úplně zapomněl!
Doufal jsem, že Dan-i nebude doma.
Měl jsem odhodit intelekt, racionalitu, svědomí
i etiku.
Neměl jsem ho vézt.
Určitě toho budu litovat.
Dejte to Dan-i.
A řekněte jí, že tady budu čekat.
Máš ten rukopis paní Yu Myeong-suk?
Co to je? To je ten rukopis, jo?
- Ukaž. - Ne, ten rukopis mám v autě.
Nebyl by tak lehký.
- Tak co to máš? - To je moje.
- Ukaž. - To teda ne.
O to víc jsem zvědavá.
Čekej si celou noc. Ona nikam nepůjde.
Cha Eun-ho, to není správné.
Dan-i se Seo-jun taky líbí. Rozhodně ano.
No a? Co mám jako dělat?
Láska není o vlastnictví.
Nemůžeš ji mít jen proto, že ji chceš.
Nech toho.
Už takhle jsem celý život litoval, že jsem ji jednou nechal jít.
Neměl jsem ji tehdy pustit.
Teď už litovat nebudu.
To vím taky.
Když řekl, že se mu líbí,
dobře víš, že se pořád dívala na mobil.
Čekala, až jí Ji Seo-jun zavolá.
Dáme si ovoce. Večeřels?
Proč to nejde odříznout?
Co to je? Odkud to máš?
Dal mi to Seo-jun.
Cože?
Běž ven. Čeká tam.
Vážně? Kde jsi ho potkal?
Můžeš se ho zeptat.
Hej. Sluší mi to?
Ještěže jsem se neodlíčila. Díky bohu.
Kde je zrcadlo?
Tak já běžím.
JSME STROMY ROSTOUCÍ V OSAMĚNÍ A NESOUCÍ OVOCE.
JSME NÁDHERNÉ STROMY S LETOKRUHY ŽIVOTŮ.
JEDNOU MI EUN-HO PŘINESL KVĚTINY.
PŘI TÉ VZPOMÍNCE SE USMÍVÁM.
ONA VÍ, JAK BÝT ŠŤASTNÁ
A POŘÁD ZÁŘÍ JAKO POLÁRKA.
PROČ MÍT RÁD MALÁ KNIHKUPECTVÍ? PRO ŽIVOTNÍ PŘÍBĚHY.
JISTÉ NEHEZKÉ VZTAHY VZNIKNOUT MAJÍ.
NĚKDY JSOU KLÍČEM K TAJEMSTVÍ.
NENÍ SNADNÉ NAUČIT SE NĚKTERÝM CITŮM,
ALE DAN-I MĚ NAUČILA VŠEM.
ZJIŠŤUJI, ŽE JSEM ŠŤASTNÁ, KDYŽ MI LIDÉ ŘÍKAJÍ JMÉNEM.
Je zima. Proč nemáš bundu?
Někdy je chladný jako led
a jindy neskutečně vřelý.
Já s ní žiju, ale tohle si dovolit nemůžu, kvůli lidem.
Ale ten kretén je...
- Prý se mu líbím. - „Láska“? To zrovna.
Tobě se ten pablb líbí? Opravdu?
Co to znamená?
Je pro mě jako mladší bratr,
ale zároveň netuším, co si myslí.
Sníh mi někoho připomíná.
Proto jsem ti řekl,
že měsíc je krásný.
Je nádherný, viď?